Önskas något annat, mr Roosevelt?
I veckan har valfebern fortsatt stiga.
Det demokratiska partikonventet gav ett översvallande godkännande
åt kandidaterna James M Cox och Franklin D Roosevelt.
God afton, kära demokrater.
Absolut! Tack för att ni kom!
Tack!
Tack, mina vänner!
Det sägs att bästa sättet att bli av med någon på
är att låta honom ställa upp i vicepresidentvalet.
Fråga min kusin Teddy om det var så de blev av med honom.
Påstår du att det är mitt fel att vi förlorade?
Jag säger bara att republikanerna ligger bra till i åtta år framöver.
Det såg du och Cox till.
Men det är okej. Det vinner ni tid och erfarenhet på.
- Du får ställa upp i guvernörsvalet. - I vilken delstat, South Dakota?
Lustigt, men jag skrattar inte. Vi har mycket att göra.
Först måste vi veta vad som sägs om dig.
Det påstås att FDR står för fjädervippa.
Att du är en lättviktare, en dilettant utan åsikt.
Njuter du av att sparka mig när jag ligger?
Det är bara då du lyssnar på mig.
- Varför är du demokrat? - Louis...
Svara mig.
Det demokratiska partiet är folkets parti. Jag är en man av folket.
Du är en Roosevelt. Vad vet du om folk?
Det är alldeles för länge sedan vi skrev till varandra.
Dessvärre måste jag avböja er vänliga inbjudan till att hålla tal.
Jag skulle tyvärr vara till liten hjälp för Juniorförbundet,
i synnerhet om målet för mig vore att närvara
som alumn och begåvad talare.
Vad vill ni att jag ska skriva?
Tack ska ni ha och frågar ni igen så skriker jag.
Be er man om vägledning.
Han är väl tämligen begåvad som talare?
Jag menar allvar. Om ni antog erbjudandet skulle det gagna Franklins karriär.
Mr Howe, skulle ni vilja vänta på min man därute?
- På gatan, mrs Roosevelt? - Om ni vill.
Klockan är inte ens åtta och handskarna är redan av.
- God morgon, Babs. - God morgon.
- Hej, miss Mercer. - God morgon, sir.
Du är sen. Varför låter du folk vänta?
Då verkar de mer tacksamma över att se mig när jag anländer.
- Ha en underbar dag, Babs. - Ska jag vänta dig till middagen?
Ikväll har jag fest på sjöministeriet. Jag blir nog ganska sen.
Såvida du inte ändrat dig och vill komma?
Skulle du vilja att jag kom?
Tja...
gör som du vill.
Nej tack.
Då så.
- God dag, miss Mercer. - God dag, sir.
Låt oss ha en enkel dag. Jag vill vara klar vid fem.
Tror du att du är bankir? Du har mycket att göra.
Vid tio har vi möte med representanter från Pittsburgh Steel.
- Vilken är min åsikt? - Du har vissa problem.
Jag borde läsa på. Stålarbetare brukar rösta demokratiskt. Nästa.
- Lunch med sjöminister Daniels. - Snälla!
Han är din chef.
Något annat?
- Tänk om hon sagt ja? - Vem?
Franklin, folk vet. Det är dags att sluta.
- Jag kan sköta mina egna angelägenheter. - Inte den här.
Detta är Washington DC, inte Harvard Club.
Hur kan du vara så övermodig?
Du får det att låta som nåt dåligt.
Min älskling
- Ta den! - Jag har den!
Här!
Jag har erbjudit Franklin hans frihet.
Och jag har accepterat.
Du kan inte erbjuda honom hans frihet.
Jag är förälskad i miss Mercer, mor.
Förälskelse kommer inte på fråga.
Varför tror du män har älskarinnor?
Av plikt - plikt gentemot familjen och karriären.
Vart tänker ni ta vägen?
Det är tydligt att min åsikt i detta avseende är av liten betydelse.
Kom tillbaka, båda två.
Jag vet inte om jag ska hata dig eller tacka dig.
För vad?
För att du tvingat mig att se uppriktigt på mitt liv för första gången.
- Jag ville inte såra dig, Babs. - Det gör du aldrig.
Du lever ditt liv i ytskiktet, fullständigt omedveten om de fästen som finns därunder.
Det måste vara en lyx.
Mor, jag vet att det är svårt...
En skilsmässa gör slut på din politiska karriär. Hur tänker du försörja dig?
Min förvaltningsfond.
Det blir ingen fond om du skiljer dig från Eleanor.
Du har kommit så långt, chefen. Du har blivit biträdande sjöminister.
Du har verkligen följt i kusin Teddys fotspår.
Vi är på väg mot Vita huset. Gör inte så här.
Lunch! På en gång!
Pojkscouter, Louis? Inte precis min valkrets.
De har föräldrar. Dessutom är de fotogeniska.
Franklin Roosevelt, trevligt att råkas.
- Välkommen. - Trevligt att träffas.
- Blir det här bra, Louis? - Seså. Rada upp er!
Här har vi ett foto. Tryck ihop er. Ni ser bra ut.
Fina uniformer, fina rakryggade unga män.
- Vem ska vara med här? - Foto!
Sådär ja. Titta på den trevlige mannen. Nu kör vi!
- Toppen. Okej, killar, här borta. - Perfekt.
Okej, dags för lunch. Vill ni äta med oss?
- Självklart. - All right.
- Här blir bra. - Är det här bra?
- Ser fint ut. - Vad heter du, min pojke?
Strålande! Sådär ja.
- En till. - Visst.
All right. Så där kan jag också göra.
Kan du hålla i glasögonen? Tack så mycket.
Vad har vi här?
Utmärkt, men nu ser jag inget. Nån har tagit glasögonen.
Jag vet att nån har tagit mina glasögon.
Är det så man sätter på dem? Jag vet inte. Blir det bra?
- Din... - Se upp, nu kommer jag!
- Det gör du inte alls. - Jo.
Salutera den besegrade!
Sakta i backarna!
Era rackarungar! Ni ska få för det här.
Titta...han är så naturlig.
Jag har er... Ni har gaddat ihop er mot mig.
Ni har omringat mig.
Barn, vi äter om en halvtimme. Kom och klä er.
Upp med er. Ni hörde vad er mamma sa.
Jag ska ge igen för det här.
Alla måste tvätta sig.
- Franklin, vad har du på ansiktet? - Ingenting.
- Seså, stå stilla. - Hur är det, chefen?
Jag mår fint.
Vilken vacker färg. Får jag...?
Jag måste titta till maten.
Då så.
Trött?
På dig? Aldrig.
Du kan väl ta dig en lur före middagen?
Ja, käre vän.
Kan ni ta tag i min hand?
Han har barnförlamning - polio.
Jag visste det.
Jag trodde att det bara drabbade barn.
- Inte nödvändigtvis. - Hur fick han det?
Somliga tror att det har med förorenat vatten att göra, men det är rena spekulationer.
Det var det där fördömda besöket hos pojkscouterna.
Vi måste uppriktigt talat blicka framåt istället för bakåt.
Hur lyder prognosen?
Benmusklerna har skadats avsevärt.
Han lär nog bli förlamad från midjan och nedåt.
- Käre Gud. - Och barnen?
Har de inte visat symptom än så har de besparats.
Då får vi skatta oss lyckliga.
Ni måste förbereda er.
Djup depression brukar följa sjukdomar av detta slag.
Det liv han levde är dessvärre över.
Han tycks må bättre idag.
Nu när en politisk karriär är utesluten kan han bo här hemma hos mig.
Vad skulle det vara för ett liv?
Jag har hyrt ett kontor åt honom i stan där han kan utöva juridik.
- Varför det? - Han behöver det...
- Han kan göra karriär. - Så stolt och livfull som Franklin är?
Han kommer att bli sårad.
Och ni, mr Howe,
som ni fantiserar om en politisk framtid för min son.
Är ni beredd att göra vad som helst för att få behålla ert jobb?
Mor, det är inte rättvist.
Vad är det för ett liv att behöva ömkas och bli utstirrad?
Vad är det för ett liv att gömmas undan?
Jag vet att du tror att det du föreslår är för hans bästa,
- men det kommer bara att försvåra det. - Jag vet vad som är bäst, jag är hans mor.
Ja, och jag är hans hustru.
Mr Roosevelt.
Mr Roosevelt, en storm är på väg. Den ser ut att bli kraftig.
Stig av båten, sir.
Kom igen, upp med er.
Mina herrar, lämna mig här.
Låt havet sluka mig. Begravning till havs...
Perfekt för en flottans man!
Tack.
Flytta upp honom.
Försiktigt. Har du honom?
- Sådär ja, sir. - Har du honom?
Jag saknar aldrig Florida under regnperioden.
- Varken brev eller telegram. - Hurså? Skulle de ha besvarats?
Vad tusan gör du här?
Trevligt att träffa dig också.
Vilka morrhår. Du ser ut som Chester Arthur.
Det här är mr Howe.
Han blir sjösjuk bara han ser en båt,
så han är nöjd över att den blir förstörd.
Pojkar, jag måste få prata enskilt med mr Roosevelt.
Kan ni köpa er frukost och se till att det blir en festmåltid?
- Här är så det räcker. - Tack, mr Howe.
- Det uppskattas. - Tack, killar.
Kom, så går vi.
Du är alltid lika generös med mina pengar.
Du menar väl din mors pengar?
Så mor har finansierat denna dårskap? Det är en bortkastad resa.
- Det var Eleanors idé. - Vad önskas?
Skinka och ägg med gulan upp. Vad känner du för?
- Jag känner inte för nåt. - Han tar detsamma.
Här är några brev från era barn.
Jag kan fortfarande läsa.
Din hustru vill att du kommer hem.
Hon är bekymrad. Det är jag också.
Vad får du ut av det här båtlivet?
Ingen behöver se mig och jag behöver inte se nån.
- Säg inte så. - Vill du ha?
Alla väntar på att du ska komma hem.
Ungarna vill så gärna träffa dig.
- Jaså? - Ja.
Vad är det?
George Foster Peabody.
Han har investerat i en kurort på landsbygden i Georgia.
Hot Springs eller nåt.
Han påstår att en handikappad pojke simmade där och kunde sen gå igen.
- Herrejösses! - Nej, hör här.
"Den höga halten magnesium i dessa naturliga källor håller alla flytande.
"Trots att det inte är en kurort för de ofärdiga,
"så inbjuder jag er personligen till ett besök under lågsäsong."
Jag är bara välkommen under lågsäsong.
- Mr Roosevelt, vi har dåliga nyheter. - Vadå?
Det gäller båten, den är illa åtgången.
- Hur illa? - Den kommer att behöva repareras.
Den kanske blir klar till våren.
Det kanske är bäst så, mr Roosevelt.
- Jag längtar hem. - Det gör inte jag.
- Tack, killar. - Ingen orsak, sir.
Låt mig se det där brevet från Peabody.
- Menar du allvar? - Varför inte mirakelvatten?
Jag har druckit olja från apkörtlar och fått elchocker
hängandes uppochner. Det här låter riktigt fridfullt.
Jag har svårt att föreställa mig dig på vischan i Georgia.
Var kan du föreställa dig mig, Louis?
På 1600 Pennsylvania Avenue.
President?! Louis, jag kan inte gå på toaletten
utan att ha ett antal medhjälpare som drar ner mina byxor.
Ge det lite tid så provar vi oss fram.
Man säger "ställa upp i valet" av en anledning.
Jag tänker resa till Georgia.
Det går mycket bättre för James vid Groton sedan han fått sällskap av Elliott.
De har lagt skiljaktigheterna åt sidan och samarbetar utmärkt.
De är lika som bär.
I förra veckan hamnade de på sjukan med samma förkylning.
Alla förslag jag har för Annas framtid,
vare sig det gäller college eller debutantbal, avvisar hon bara.
Kan du tala med henne? Hon lyssnar på dig.
Kan du det?
Ja, givetvis.
Vi ses i morgon.
Nån av betydelse?
- Det kan man påstå, Lionel. - Vem?
En mr Roosevelt.
- Teddy? - Nej, han är död.
Tom, din gäst behöver assistans.
Vi behöver några starka män som kan flytta honom.
- Gå till stallet... - Och hämta Collier-grabbarna.
Välkommen till Warm Springs, mr Roosevelt.
Hejsan. Tack. Ni måste vara mr Loyless.
- Kalla mig Tom, mr Roosevelt. - Då får du lov att kalla mig Franklin.
- Och här är frun. - Kalla mig Eleanor.
Vilket nöje. Och ni har träffat Roy och Pete, ser jag.
Det är en koffert och en stol med hjul också, mr Loyless.
- Vi hämtar en vagn. - Vi har en vagn, sir.
Vilken vacker landsbygd.
Hur länge har ni förestått gästgivargården?
Inte länge.
- Har ni asfalterade vägar? - Nej.
MERIWETHER GÄSTGIVARGÅRD WARM SPRINGS
Ni får en hel del enskildhet.
Sovrummen ligger på övervåningen,
inklusive en vacker svit för er och mrs Roosevelt.
Vi har bara några få gäster nu eftersom det är lågsäsong.
- Jag hoppas kunna renovera... - Jag kan inte bo här.
Stället är fallfärdigt.
Men största delen av tiden kommer ni ändå att tillbringa i vattnet.
Vi har stött på svårigheter...
Svårigheter? Stället skulle utdömas.
Ja, det är sant. Vi har haft bättre tider.
Men jag antar att även ni har det.
Jag kör er gärna tillbaka till stationen på en gång,
om ni så önskar.
- Min man oroar sig för... - Brand.
Jag är väldigt rädd för brand.
Jag kommer inte ut om jag bor på övervåningen.
Givetvis.
Vi har andra alternativ.
Detta är en av våra rymligare stugor.
Vi ska ta hand om det här.
Vi bär in allt, mr Roosevelt. Den där först, Pete.
- Kom in, bara. - Åtminstone bra ventilation.
Här är vardagsrummet. Köket finns här.
Var vill ni ha de här?
- Ja, i... Finns det ett sovrum? - Givetvis, här borta.
- I sovrummet. Tack, Roy. - Ingen orsak, sir.
Den där unge mannen verkar kompetent.
Skulle du kunna fråga om han vill bli min betjänt?
Ni kan väl fråga honom själv?
- Det här är vansinne. - Utan tvivel.
Berätta igen, Franklin, varför är vi här?
Enkelt uttryckt - för vattnets skull.
Kommer du?
Vill mrs Roosevelt simma?
- Mrs Roosevelt kan inte simma. - Då så.
Sådär ja. Den grunda sidan.
Vi har en något djupare sida där borta, och där ska du få börja.
Och här har vi outtröttliga tant Sally.
- Tant Sally? - God dag, sir.
Tant Sally, detta är mr och mrs Roosevelt.
- Hur står det till? - Jag har handdukar åt er.
Dem tar jag.
Nu ska de sänka ner er försiktigt i vattnet.
Försiktigt nu.
Sådär ja, sir. Har du honom, Pete?
Och...upp!
Såja. Försiktigt, Pete.
Ner. Såja.
Kom, nu går vi upp.
Ungar!
Tjafsa inte. Kom nu.
Ni kommer att märka att mineralhalten i vattnet gör att man flyter bättre.
Den lama pojken som badade här kunde till och med gå i vattnet.
Jag kan inte ens stå!
Jag kan inte ens stå.
Inte än.
Men det kommer du att kunna göra.
Tack, Tom.
Det här är vedervärdigt.
Det är inte gott, men det är...mystiskt.
Vad i hela världen tror du de har hällt över nötköttet?
Eller är det pungråtta?
Du vill stanna.
Ja.
I New York finns landets bästa läkare och sjukhus.
Jag behöver något nytt.
Det här handlar inte om att bli bättre, eller hur?
Du vill inte komma hem.
- Du vill inte bo med oss. - Jag tänker inte bli en börda.
Du är ingen börda, du är min man.
Jag vill erbjuda dig den frihet som du en gång så generöst erbjöd mig.
Du har aldrig erfarit annat än din plikt mot mig
och mot en politisk karriär som inte längre existerar, såvida jag inte kan gå igen.
Du har varit...
föredömlig.
Nu säger jag dig
att du får gärna lämna mig.
Jag vill inte ha frihet.
Jag vill ha ett äktenskap.
Jag vill ha ett liv med dig.
Babs, jag kan inte föreställa mig hur du tror att det livet kommer att te sig.
Det är inte min sak att föreställa mig nåt.
Det är upp till dig.
Seså!
Tack för att ni kom förbi, mr Howe.
Jag tänkte att ni kanske ville se ett vänligt ansikte.
Hur går det för honom?
Han trivs i vattnet.
Vi har nog dessvärre förlorat honom.
Varsågod.
Var snäll och förlåt mig, mr Howe.
Är det inte på tiden att ni kallar mig Louis?
Vi kanske har hanterat det här på fel sätt.
Han är där för att få vara ifred. Då ska han få vara det.
- Vi ändrar inriktning. - Till vad?
Till er.
En droppe mystik, Tom.
Bara en aning. En sån här.
Sådär ja, prova den.
Skål för din...
- mineralpool eller vad du nu kallar det. - Warm Springs.
För starkt?
Uppriktigt sagt...
så är det den gräsligaste martini jag nånsin smakat.
Är du alltid lika rättfram, Tom?
Jag tror inte att jag smakat nåt så vämjeligt förut,
vare sig martini eller annat.
- Alla gillar min martini. - De påstår det, ja.
Har du familj, Tom?
Jag hade en gång en hustru.
Men hon är borta nu.
Berätta mer om vad den där pojken gjorde, tant Sally.
Först simmade han över till poolkanten.
Precis där. Sen rätade han på sig.
Och innan han visste ordet av
- stod han. - Om det ändå var så lätt.
Det är ni som gör det svårt.
Kom till poolkanten och ta tag i den!
Ja, frun.
Nu måste ni försöka minnas hur ni brukade göra det.
Jag står.
Skål för att du lyckats stå på egna ben.
Tack, Tom. Källvattnet kanske är mitt botemedel.
Om ett halvår kanske jag kan gå.
- God kväll. - Lionel.
En cocktail, Lionel?
- Tyvärr, jag är statligt anställd. - Då behöver du verkligen en.
- Posten är lite sen, va? - Det tycker jag inte.
Jag har en hel bunt tidningsurklipp åt er från en mr Howe.
New York Times, Journal Of America, bland annat.
Er mor vill att ni kommer hem.
Hon säger att det finns bassänger i Hyde Park.
Hon är rent av förbannad.
Att läsa andras brev är inte bara oförskämt, utan även olagligt.
Sheriffen vill att jag läser hans brev. Det sparar han tid på.
Dessutom finns det många här som inte kan läsa, så det är mer som en samhällstjänst.
Häpnadsväckande. Tack, Lionel. De här två ska skickas.
Miss Missy LeHand, vem är det?
Om du måste veta det, så är hon min sekreterare.
Jag ber henne komma hit, om det är okej.
Jag glömde nästan! Ni har fått ett väldigt rart brev från er fru.
Hon ska hålla tal inför Förbundet för kvinnlig rösträtt.
Ge mig det.
Hon tänker hålla namnet Roosevelt vid liv.
Ätminstone tills han börjar gå igen. Nu måste jag vidare.
God kväll, Lionel.
Det är så olikt Eleanor.
Hon är livrädd för folksamlingar.
Vi går en omedelbar katastrof till mötes.
Jag tar på mig fullt ansvar om du svimmar.
Här har vi henne, mrs Franklin Roosevelt.
Tack.
God afton.
Det glädjer mig att ha blivit inbjuden hit.
Alltför ofta...
Alltför ofta härstammar de viktiga besluten
från styrelser som uteslutande består av män.
Sålunda åsidosätts kvinnans bidrag till det politiska beslutsfattandet
innan hon ens fått ge uttryck för det.
Detta är ett misstag.
Jag tror att det är anledningen till att jag...
har så svårt att uttrycka mina egna tankar här idag.
Jag påminns om...
vad någon en gång sa om att betrakta en elefant.
Det är omöjligt att nånsin se hela elefanten från samma plats.
Man måste gå runt den.
Om våra utsedda ledare verkligen ska vara tjänstdugliga,
måste de lära sig att se bortom det som finns rakt framför dem,
för att kunna se hela elefanten.
Och för att kunna göra det behöver de vår hjälp.
- Det var väldigt rörande, mrs Roosevelt. - Tack.
Föreningen för förbättrad barnomsorg behöver nån med er passion.
Vi vill gärna ha er som vårt språkrör.
- Det vore en ära. - Fantastiskt.
Tre...
fyra...
fem.
Jag tog fem steg idag!
Gratulerar, Franklin.
Jag har hört att en journalist från trakten vill skriva om dig.
Det blir nog inte mer än nån småstadsmässig struntartikel,
men det kanske innebär gratis reklam för gästgivargården.
Jag är knappast av intresse nuförtiden. Hur fick han reda på att jag är här?
Stan är liten. Rykten sprider sig.
Okej, jag känner killen. Jag gör honom en tjänst.
Jag har själv varit journalist.
Menar du att jag har pratat med en tidningsman hela tiden?
Inte längre. Jag råkade i yrväder i Atlanta.
En del av de ledare jag skrev
sårade visst känslorna hos en av traktens medborgargrupper...
så jag tvingades ligga lågt ett tag.
Menar du Ku Klux Klan?
- Gode Gud, Tom! - Sålunda drevs jag i armarna
på den välgörande mr George Foster Peabody, som gav mig detta jobb.
Det förklarar ju en del.
Jag kunde omöjligt förstå varför en man som du skulle driva det här...
Råtthålet?
Jag tänkte säga kyffe, men råtthål passar utmärkt.
När ni ställde upp i vicepresidentvalet 1920...
Era läsare intresserar sig knappast för antikhistoria.
Cox och jag förlorade valet med stor marginal.
Det är ju bara några år sen...
Det är vattnets mineralhalt, plus dess värme, som gör skillnaden.
I 32 grader kan jag träna mina muskler i timtal utan att bli kall.
Som biträdande sjöminister under världskriget...
Jag glömde en sak som ni måste anteckna.
Dålig blodcirkulation är ett kroniskt problem för människor med min åkomma.
Så ni tror att det kan bota er?
- Jag vet inte. - Men ni hoppas det?
Ja.
Ja, sannerligen.
Tack.
ELEANOR ROOSEVELT TALAR INFÖR FÖRBUNDET FÖR KVINNLIG RÖSTRÄTT
Sålunda bör ett formellt frågeformulär författas
för att vi ska få höra från alla nya delegater
om hur vi 1928 ska lyckas uppnå en större enighet.
- Med vänlig hälsning, Franklin Roosevelt. - Utmärkt.
- Ska det skickas ut idag? - I morgon räcker.
Då så.
- Skicka en kopia till Louis också. - Självklart, sir.
- Hungrig, mr Roosevelt? - Inte särskilt.
Vem skriver ni till varje morgon?
Olika personer inom politiken, ifall de nånsin skulle vilja ha mig tillbaka.
Så ni är redo när era ben fungerar igen?
Precis.
- Ursäkta mig, är ni mr Roosevelt? - Ja, vem är ni?
Mitt namn är Benjamin Pendergast.
Kom in, Benjamin Pendergast.
Jag är här för att höra om ni vill hålla tal
under examensceremonin, eftersom ni är så känd och så.
Det var som tusan.
FRANKLIN ROOSEVELT BADAR SIG FRISK
- Är ni tillgänglig? - Ska ni ta examen?
Nej, sir. Jag är rektor.
Jaha.
Sätt er ner, allihop. Barn, lugna er. Hitta era platser.
Nu när vi alla är samlade - grattis till våra studenter.
Låt mig presentera en särskild gästtalare -
mr Franklin Roosevelt.
Tack, mina vänner.
Vid Groton, där jag tog examen från high school,
uppmuntrade vår käre rektor
sina studenter att göra karriär inom politiken.
Jag valde att studera vid Harvard för min grundexamen och sen...
Columbia för min juridikexamen.
Jag följde min rektors råd och påbörjade en karriär inom politiken.
Men omständigheter som jag inte rått över...
har gjort det...
väldigt svårt.
Jag har hållit många tal i mina dagar.
Jag förstår inte varför det är så svårt att hålla just det här talet.
Herregud!
Såg du hur de stirrade på mig?
- De gladde sig åt din närvaro. - Var inte nedlåtande.
Var inte det mot dem, då.
Dessa människor går till sängs med halvfulla magar varenda kväll.
Dina ben är det minsta av deras bekymmer.
Fryser ni inte, mr Roosevelt?
Mr Roosevelt, ni kommer att bli förkyld.
Ni får prata med honom, mr Loyless. Han lyssnar inte på oss.
Franklin, vi måste pratas vid.
Vanligtvis stänger vi så här års,
så att personalen kan resa hem över heIgen.
Jag förstår.
Mormor Delano tog med sig den här ända från Kina.
- Vad vacker den är. - Tack, kära Anna.
Har du nånsin varit i Kina, far?
Kina, Elliott? Nej. Bara din mormor.
- Johnny, vi behöver din hjälp. Kom och sjung. - Jag vill inte.
Hon ska sjunga igen och du ska sjunga med, vare sig du vill eller inte. Sjung!
Den här kan vi.
Vilken otrolig folksamling det var i eftermiddag.
Enligt Louis var det en publik på över 200 personer.
Fantastiskt, Babs...
Lugn, jag har er, sir.
Och du undrar varför jag vill återvända till Georgia?
Det är för att undvika att folk tittar på mig så som du just gjorde.
Tror du verkligen att vattnet...hjälper?
Välj inte dina ord så noggrant som om jag vore ett barn.
- Hur vill du att jag talar till dig? - Som jag var.
Tala till mig så som jag var.
Det vet jag inte längre hur man gör.
Du är en fröjd för ögat.
Vi saknade dig vid stationen.
- Tom, mår du bra? - Det är bara magsår.
Jag får inte äta nåt jag gillar längre.
Min far hade magsår.
- Förbaskat irriterande. - Det är sant.
Tack, Pete. Tack, Roy.
- Ska vi ta ett bad? - Varför inte?
Vi har några nya gäster. En del som betalar, andra som inte gör det.
Vad tusan är detta?
Din intervju publicerades över hela landet.
De är här för att träffa dig.
Jag har kommit ända från Minneapolis för att få ta er i hand.
Jag sitter fast i den här stolen och gör inget annat än läser, för det mesta tidningar,
i hopp om att jag ska hitta något
som kan innebära en minsta chans att kunna gå igen.
Tja, jag...
Ursäkta mig ett ögonblick, mr Doyle.
- Är allt som det ska? - Allt är bara bra.
Det här vill jag inte vara med om. Jag vill ha min enskildhet.
Det är inte din personliga hälsobrunn. Jag har ett företag att sköta.
Precis. Du har ett företag att sköta.
- Ingen ber dig om något. - Det är klart de gör.
Vet du vad de genomgått för att komma hit?
Det är inte mitt bekymmer. Jag vill vara ifred!
Herregud.
- Du är rädd för dem. - Rädd? Vad...?
Du ser på dem med samma avsky och medömkan som alla andra.
- Var inte löjlig! - Du vill inte vara bland dem,
för det skulle betyda att du är en av dem, inte sant?
Förbaskat också! Ur vägen!
Ur vägen, för bövelen!
Precis i tid. Vad sägs om det?
Varsågod.
Bullochville, vi stannar i fem minuter.
ENDAST VITA
- Väntar du någon? - Ja.
Ursäkta mig, jag söker en ung man vid namn Botts.
- Det vet jag inget om. - Fred Botts?
Jag antar att han sitter i rullstol.
- Krymplingen. - Ett ögonblick.
- Han sitter i godsvagen. - Va?
Fred? Det är okej.
Du är i Warm Springs. Du är framme.
Såja.
Det kommer att ordna sig, min pojke.
Jag är ledsen för det här, mr Roosevelt.
Konduktören lät mig inte sitta i passagerarvagnen.
När åt du sist?
- Jag åt i Knoxville. - Det måste ha varit för två dagar sen.
- Roy, ta honom till bilen. - Ja, sir.
Vad för en människa låter ett barn åka i godsvagnen?
Du kunde ha tagit död på pojken!
Han har polio. Det smittar nog fortfarande.
Avfärda mig inte bara för att jag sitter i rullstol.
Bort från mig! Du har haft polio.
Din ignoranta jävel! Kunde jag skulle jag ställa mig upp
och låsa in dig i godsvagnen, för att se hur du gillar det.
Få undan den där dåren från mig!
Tokfan!
- Var finns närmaste sjukhus? - Atlanta.
- En läkare, då? - Inte mycket närmare.
Vi åker hem.
Hur många kan betala?
Färre än hälften.
Jag vill att de bor i stugorna istället. Det är säkrare.
Det får vara som det är.
Vad menar du?
Jag har redan haft klagomål.
Det är början på säsongen, Franklin.
Jag har stamgäster som kommit i många år. De flesta är friska.
De hotar med att...checka ut.
De är rädda för att få polio.
Vet de inte att vi inte längre smittar när febern lagt sig?
Jag måste...
be er att inte använda poolen under dagtid.
Jag ska försöka boka tid åt er sent på dagen.
Och det är inte längre möjligt...
för er att äta i matsalen.
Men jag lovar att jag ska hitta ett passande alternativ.
Vill de inte att vi ska äta i deras närvaro?
För dig kan vi givetvis ordna med något.
Det behövs inte.
- Tack. - Du behöver i alla fall en läkare här.
- För Fred? - För alla.
Kära Babs, allt är väldigt förändrat sedan min återkomst.
Jag tar på mig åtaganden som ingen utbildning
på vare sig högre läroverk eller inom politik kunnat förbereda mig på.
Jag har sett krigsoffer, men jag har aldrig sett detta...
ett lidande så lömskt och så tyst
att det skakar om min själ.
- När får jag bada? - Snart.
När du blivit starkare.
När jag sover kan jag fortfarande gå i mina drömmar.
Jag också.
Hur länge sen är det sen du kunde gå?
Nio år. Jag hade precis lärt mig cykla.
När jag blev sjuk trodde mamma...
Hon trodde att det var cykeln som orsakat det.
Sålde hon den?
Hon tog ut den och sköt den.
Sådär ja, gott folk. Kom i, bara.
Och vad heter den här lilla förtjusande damen?
Utmärkt, Daisy, kom i. Var inte rädd.
Var inte rädda, gott folk. Kom ner i vattnet.
Ni kommer att märka att magnesiumet i vattnet
håller er flytande. Så kom i, allihop.
- Det inkluderar dig, herr Bronx. - Okej.
Jake Perrini, Bronx, New York.
- Roy, sir. - Hur står det till?
Kom igen, jag bits inte.
Bara bra, sir.
- Och du? - Pete, sir.
Ta tag i poolkanten, se till att det känns bekvämt
och sen rör vi på allt som vi kan röra på.
Har ni lust att dra upp mig ur den här kärran?
Resan har varit lång.
Med nöje, sir.
Ni kommer att märka att det är lättare här än på marken. Bra gjort!
Såja. Duktigt, Daisy.
Kan ni göra mig en tjänst till?
- Skulle ni kunna kasta i mig? - Kasta, sir?
Jag vill flyga.
- På tre. - Ser ni?
Ett...två...
Bra gjort, Jake.
Ni märker ingen skillnad.
Vill du prova lemonaden?
Sådär.
Har du reserverat plats?
Vare sig man sitter där eller här,
så garanterar jag att maten smakar likadant - fruktansvärt.
Käre Franklin, även jag erfar
någonting alldeles anmärkningsvärt.
Vart än jag reser stöter jag på människor i trängande behov av hjälp.
Det vore överväldigande om jag inte var övertygad om att det är möjligt att hjälpa.
Louis senaste genidrag är att göra mig "mainstream".
Han sa att du skulle förstå vad han menade med det.
Jag hoppas att ditt arbete är dig tillfredsställande
till både kropp och själ. Din käraste Eleanor.
Precis så, Fred.
Iväg med dig, Fred. Iväg med dig!
Fortsätt, Fred.
Då var ni framme.
- Tack för skjutsen. - Ingen orsak, frun.
Ta honom, Roy. Låt dig inte skrämmas.
Kan du sätta fart?
Ta det lugnt, sir. Jag väntade på er senast.
Sådär! Dra i med kungen!
- Kom med kungen. - Det var inget lagligt drag!
- Jo, sir. - Du förlorar, Doc.
Doc? Ni är väl Franklin Roosevelt?
- Det beror på. Är ni advokat? - Nej.
Då är jag Doc Roosevelt. Ursäkta ett ögonblick.
Vad gör du åt den här?
Hur kan jag stå till tjänst, miss...?
Mahoney. Helena Mahoney.
Det är jag som är sjukgymnasten.
- Ni har ingen aning om vem jag är, eller hur? - Borde jag ha det?
Jag skickade ett brev när jag läst artikeln. Läste ni det inte?
Det lästes nog, men förmodligen inte av mig.
Han är öppen där.
Det är han! Tack, frun.
Jag har studerat hur fuktig värme påverkar poliopatienter.
Jag tror att regelbunden sjukgymnastik i varmt vatten...
- Kan hjälpa dem att återfå förlorad styrka. - Ja.
Otroligt nog så har jag kommit till samma slutsats.
Inga ramper, inget rinnande vatten, inga läkare...
Jag antog att detta var ett rehabiliteringscenter.
Tro inte allt du läser.
Jag tycks ha kommit hit under falska förespeglingar.
Du är inte ensam.
- Tryck mot min hand. - Jag försöker.
Okej.
Berätta de goda nyheterna först.
Din gluteus maximus är starkare än jag hoppats.
- Den kommer du att behöva. - Det måste vara allt sittande.
Jag menar allvar. Du kan röra ditt högra ben lite längs låret.
Det är bra, för det kan vi använda oss av för att sträcka på höften,
böja på knäet och rotera din tibia.
Ska jag gå på en sida?
Vattnet kan stärka på nåt vis som jag inte kan se än.
Men då måste du vara i vattnet under större delen av dagen,
och inte bara den begränsade tid du nu är där.
Varför ska det här stället vara öppet för ett fåtal friska människor,
när det kan vara öppet året runt för polioskadade?
Det finns ett stort behov för det här stället.
Under senaste epidemin drabbades över 16 000 av polio i bara New York.
Det låter som om du har läst på.
Jag önskar det fanns mer att läsa. Det skrivs knappt alls om det här.
Tänk dig att nån så livlig till hjärta och sinne som Fred hålls undangömd.
- Det är ett sånt hemskt slöseri. - Hur många hektar är det här?
Ungefär 485, hurså?
- Jag vill köpa det. - Va?!
Det vore en sjujäkla investering.
Investering?
485 hektar räcker till två hälsobrunnar.
Det skulle kosta. All denna mark...
Renovera gården, bygga ramper. Och så många gäster som inte kan betala.
Men tror du att gamle Peabody skulle sälja?
- Jodå. - Jaså? Varför tror du det?
Har du tittat noga på det här stället?
Ja, jag väntar fortfarande.
Hejsan, Peabody! Din gamle usling.
Ja. Du kan nog inte gissa varför jag ringer.
Okej, mina herrar, hennes benskenor är öppna.
- Woodhall, det här är Eloise. - Hej.
Jag vill att du lyfter upp henne och sätter henne i stolen.
- Ja, frun. - Försiktigt.
Utmärkt.
- Akta skenorna. - Ja, frun.
Ni är ju lätt som en fjäder, jag kände knappt...
Jag...
Jag dansade balett.
Det var...det enda jag nånsin ville göra.
- Och sen... - Miss Mahoney!
Vi har några nya ansikten.
Goda nyheter,
jag har plundrat poolområdet. De är mina assistenter.
- Välkomna. - God eftermiddag.
- God dag, Eloise och alla andra. - Hej, mr Roosevelt.
Ska du berätta dina goda nyheter?
Det är långt ifrån avgjort,
men förhoppningsvis
har ni nu den nya ägaren till detta gudsförgätna ställe framför er.
- Tre. - Två.
Polio är en dålig affärsidé rent ekonomiskt, men det är ingen orsak att inte köpa stället.
Tro mig, jag ska köpa det.
- Ett. - Bra för dig, Doc.
Doc, får jag lov att fråga
hur folk ska kunna betala för de tjänster som kommer att erbjudas?
De med polio har det jobbigt som det är.
Det ligger nåt i vad grabben säger.
Allt måste inte handla om vinst. Pass.
- Pass. - Pass.
25.
Jag synar dina 25 och höjer med 25.
- Lägg av, kvällen är ju ung. - Det är 25 cent, inte dollar.
Låt honom inte störa dig, Tom, han är en snål fan.
För saftigt för mig.
- Jag lägger mig. - 25.
Det är bäst att du har nåt.
Ta det. Jag bluffade.
Din giv, Franklin.
- God natt, allihop. - God natt, Tom.
Bättre lycka nästa gång.
Då så, mina herrar, vi spelar femstöt,
och sju är joker.
- Sju är joker. - Igen?
Ni ligger alla risigt till.
Tom, vart är du på väg?
Till Ashville för att hälsa på mina föräldrar.
Jag klarar inte det här utan dig. Vi har ju bara börjat.
Du. Du har bara börjat.
Inte jag.
Jag har cancer, Franklin.
Den har spridit sig överallt.
Jag tar dig till de bästa läkarna. Vi åker till Atlanta på en gång.
Jag har redan varit hos de bästa läkarna.
När du var i New York öppnade de mig för andra gången.
Jag vill bara dö i den säng som jag föddes i.
Du kommer att åstadkomma stora saker.
Stället har en identitet nu...
ett ändamål.
Det har dig.
- Ta hand om dig, Roy. - Gud vare med er, mr Loyless.
Du har aldrig ömkat mig.
Tack för det, Tom.
Tvärtom...
jag avundas dig.
Lycka till.
Han vill använda hela sin förvaltningsfond till att köpa den där kolonin för leprasjuka.
Franklin har bjudit in Louis och mig för att visa upp sitt arbete.
Arbete! Att plaska runt i en pool hela dagarna
och slösa bort sin bördsrätt på en grupp fjäskande främlingar.
- Jag klandrar dig för det här. - Förlåt?
Du har skämt bort honom och det här är resultatet.
Har jag skämt bort honom?
Han är en vuxen man som fattar sina egna beslut.
- Han behöver inte köpa stället. - Om det betyder nåt, så håller jag med.
Jag är också emot det. Det skulle uppta för mycket av hans tid.
- Då är det bestämt, vi säger nej. - Det är inte alls bestämt.
Vi måste lyssna på honom. Louis och jag ska se vad han har åstadkommit,
sen kan vi alla diskutera vidare.
Sen säger vi nej.
- Jag kanske har underskattat dig. - Det kanske du har.
Ställ dig upp så hjälper hon dig med kryckorna.
- God morgon. - Det är Toms bil.
Jag blev lika ledsen som ni över mr Loyless bortgång.
Jag önskar att han kunnat se det här.
Vad pratar du om?
Mr Loyless bad mig komma hit och han sa:
"Hämta bilen och fixa till den åt mr Roosevelt."
- Pete, jag kan inte köra bil. - Nu kan ni det. Jag visar er.
Här är bromsen.
- Okej. - Och det här är gaspedalen.
Fy tusan, du har ju handkontroll.
Vilken skönhet.
Man måste trycka försiktigt på gasen, annars skuttar den till.
Ni är inte riktigt redo att köra än. Ni måste...
- Jodå! - All right!
Se upp, Roy!
Det är knappast Grand Central Station.
FÄRGADE
Enligt telegrammet skulle någon komma och hämta oss.
Er galavagn har anlänt, madam.
När lärde du dig att köra den här?
I tisdags.
Hej, mr Roosevelt.
Det ska bli så kul att få visa er runt. Jag tar er till baksidan.
Det är där ramperna finns, en väldigt exklusiv ingång.
Våra arbetsföra gäster är gröna av avund.
Vi ska ha en liten skola där.
Många barn nekas tillträde till traktens skolor på grund av sjukdomen.
Vi behöver också en smedja för att kunna tillverka benskenor.
Jag har hittat en fantastisk man som kan göra kryckor och käppar.
Men vi är förstås i störst behov av ett sjukhus.
Det lär sätta min förmåga för penninginsamling på prov.
Om vi kan ta oss in ska ni få se de verkliga möjligheterna.
Vänta tills ni får se...
Vi har ett tjusigt sovrum åt Louis på övervåningen. Den lyckosten.
Här har vi förrådet, och köket ligger där.
Franklin, vad är det egentligen du vill uppnå?
Det här ska bli världens första rehabiliterings- och behandlingscenter för polioskadade.
Min förvaltningsfond täcker kostnaden för gästgivargården och marken.
Patienterna får betala en blygsam avgift.
Det borde räcka tills jag får tag på investerare.
Därinne finns ett bibliotek och här har vi sällskapsrummet.
Men det här innebär en enorm ekonomisk risk.
Och du måste räkna med andra följder.
Mor ser till att barnen har vad de behöver.
- Jag pratar inte om pengar. - Jag har hittat nåt här
som gör det uthärdligt att vakna om mornarna.
- Att ni bara kan stå där och... - Du måste vara praktisk och realistisk.
Eleanor, försök att förstå
att jag sitter fängslad i en kropp som inte längre rör sig enligt min vilja.
Jag försöker att vara praktisk.
Antingen är ni med eller emot mig.
Jag ogillar ultimatum förklädda till diskussion.
Vart ska du? Eleanor, kom tillbaka.
Vi ses ikväll, mina herrar.
- Så kan du inte tilltala henne. - Är du expert på det nu?
- Hur ska jag tilltala min hustru? - Med den respekt hon förtjänar.
- Jag förnekar inte att ditt arbete här kan bli... - Kan bli?
Men vill du sköta ett rehabiliteringscenter eller ställa upp i valet igen?
När jag kan gå, ställer jag upp.
Kan jag få er uppmärksamhet, kära vänner? Detta är en väldigt speciell kväll.
Inte minst för att vi äntligen kan få sitta i matsalen.
Vänta lite, jag måste ta tillfället i akt
och uttrycka vad många av oss känner i våra hjärtan.
Du är en enastående man bland män, Franklin.
- Och kvinnor. - Och barn.
Det här är en sann demokrati. Alla får göra sig hörda.
Då så, tillåt mig nu presentera
mr Danny Connell på piano,
och den ljuva miss Eloise Hutchinson från stuga C.
Killar!
Tänk på vad du går miste om
När du tackar nej
Till en dans med mig
Hela landet skulle avundas dig
Men ändå står du bara där
Och skakar dumt på huvudet
Så dramatiskt
Medan jag väntar så extatiskt
Du ser på mig och säger emfatiskt
Inte denna gång
Inte till denna sång...
Jag kan inte dansa, fråga ej
Jag kan inte dansa, monsieur, med er
Mitt hjärta låter inte mina fötter göra som jag vill
Vet ni vad? Ni är ljuvlig
Än sen? Jag är ljuvlig
Men oh, vad gör ni med mig?
Jag är som en havsvåg som slungats iland
Jag är som förstenad på golvet
Jag dansar inte!
Bravo!
Tack ska ni ha.
Tack, det var fantastiskt. Tack ska ni ha och...
nu förstår jag att vår... lnnan vi säger god natt
insisterar vår egen kungliga slavdrivare, miss Mahoney...
på att få sista ordet.
Jag tror inte...
att ord räcker till för att beskriva...
vad Daisy och jag vill visa er alla.
Är du redo, Daisy?
Tillåt mig.
Ja, frun.
Vilket är ert mest trängande behov?
Att ha en läkare här på heltid.
Nån som åtminstone kan bevaka våra framsteg
och göra oss lagligt berättigade.
- Och det kostar ännu mer? - Ja.
Problemet är att ingen är intresserad.
Ortopedernas årliga konferens äger rum i Atlanta i heIgen.
Jag erbjöd mig att tala.
De avböjde rakt av.
För några veckor sen uppmärksammades jag på
förhållandena i en konfektionsfabrik på West 27th Street.
Ägarna hävdade att allt var tillfredsställande,
men de tillät ingen full inspektion.
Det tog ett tag, men till slut kom vi in.
Vi?
Jag kom dit med nån från arbetarstyrelsen,
och vi vägrade ge oss av förrän de släppt in oss.
Vad är det du föreslår, Eleanor?
Trots att jag riskerar mitt goda förhållande med Juniorförbundet...
Tack.
..så föreslår jag att vi våldgästar tillställningen.
- God natt, Franklin. - Tack.
God natt, Babs.
LÄKARHÖGSKOLAN
En klinisk situation där nervroten
tryckts samman av den framfallna skivan kallas...
- Ursäkta att vi sena! - God middag.
- Fungerade det här på 27th Street? - Det verkade så.
Ursäkta?
Jag är framlidne president Roosevelts brorsdotter och detta är min man Franklin,
före detta biträdande sjöminister.
Tack, doktorn, för att ni ger oss några minuter. Det är mycket generöst.
Min man är, som många av er nog har läst...
Det tar bara ett ögonblick. Tack så mycket.
Min man är, som många av er nog har läst, ett offer för polio.
Men offer är bara en definition, ingen sinnesstämning.
Som ni vet är dålig blodcirkulation en kronisk åkomma för polioskadade lemmar.
Själv kan jag bara vara i vattnet en liten stund utan att bli kall.
Men det finns ett ställe, mina herrar, ett mirakulöst ställe tre timmars resa härifrån,
där vattnet innehåller naturliga mineraler och temperaturen är 32 grader.
Detta ställe, mina herrar, kallas Warm Springs.
- Franklin och jag... - Tack vare...
- Förlåt. -..vårt arbete där,
är det vår åsikt att muskler som försvagats av barnförlamning
kan återfå styrka med sjukgymnastik i varmt vatten.
I häpnadsväckande takt.
Just det. Vi anser båda
att forskning kring barnförlamningens orsak och botemedel är av största vikt.
Men innan vi når dit
måste vi fokusera på rehabiliteringen.
Ni är alla inbjudna till Warm Springs för att själva kunna se er omkring.
- Tack ska ni ha. - Tack, mina herrar.
Tack, dr Bissell.
Ha en fortsatt trevlig konferens.
- Tack. - Det är uppmuntrande.
Mr Roosevelt, ursäkta mig.
- Dr Peter Hebert. - Hejsan.
Jag undrar om jag får komma på besök
och göra en utvärdering för The Journal Of Orthopaedic Medicine?
Ja, ju förr, desto bättre. Tack.
Tack.
Inte illa.
Vad är det?
Vem är du?
Kom här.
- Jag kan inte köra. - Jag lär dig.
Sätt handen där. Tryck framåt, och om jag trycker den här framåt,
- och du släpper... - Jag...
Jag trycker på den här och du släpper spaken...
och du...
Ser du? Du är en naturbegåvning.
- Försök styra. - Det är bra.
- Bara en hand. - Jag...
Bara en hand, Eleanor.
Och den andra. Sådär.
Det går fint.
Sen vill jag inte att du ska oroa dig när jag gör så här.
Snälla!
- Du är en naturbegåvning, Babs. - Det är inte lustigt.
- Hej då, chefen. - Adjö, Louis.
Jag ska berätta nyheten för mor. Det ska bli roligt.
Jag saknar ord.
Du...
Jag älskar dig så.
Tag plats!
Mr Roosevelt, du ser ut att må riktigt bra.
Tackar.
- Vilken fin dag. - Verkligen.
Hur är det med bomullsvivel-problemet?
Ja, bomullsvivel lär nog förbli ett problem.
Så sant som det är sagt.
Jag har en känsla av att vi inte ler åt samma sak.
Han är redo.
Lägg av, Louis, man kan inte pussa spädbarn från en rullstol.
- Han skulle skrämma livet ur mammorna. - Vad behöver vi honom för?
Al Smith är en given presidentkandidat.
Håller ni inte med om att gamle Al är lite sliten efter alla dessa år?
- Jo. - Franklin kan tona ner hans image lite.
Hur då?
Låt honom nominera Smith.
- Menar du allvar? - Vänta.
- Han är en jäkel till talare. - Kanske det, men klarar han det?
Utan tvekan. Ni kan lita på honom.
Stansbury, hälsa frugan.
Tack, det ska jag.
Han har gått ner i vikt. Måste ha varit fängelsematen.
- Lyft benet lite. - Jag vet inte...
Har hon använt skenor i ett år?
- Just det. - Såja, vännen,
luta lite åt det här hållet. Sådär ja.
Bra. Rulla nu åt andra hållet.
Kan du nu trycka mot min hand?
En gång till. Okej.
Utmärkt. Bra, vännen.
Hallå, Sanders, hur är det?
Kunde inte bli bättre.
Har du möjligen hittat en köpare för mina reproduktioner med örlogsmotiv?
Jaha...
Ja, men de är i utmärkt skick.
Då så, Sanders. En sak till...
Jag har några underbara pjäser från min farfar, Tangdyn...
Jaså?
En auktion i höst... Det låter lovande.
Ja. Javisst. Jag hör av mig.
Tack, Sanders.
Roy, vad ska jag säga till alla människor om jag måste stänga?
- Att ni gjorde ert bästa. - God middag, mr Roosevelt.
- Goda nyheter? - Fordringsägarna börjar surna till.
Det avgörande ordet var "goda".
Jag glömde nästan... Läkaren som kom och studerade er har skickat sin rapport.
- Sparar ni frimärkena? - Ja.
De där kommer lätt av.
Här... "Sammanfattningsvis...
"har mitt forskningsarbete åskådliggjort
"att en överväldigande majoritet patienter uppvisat tillräckligt stor förbättring
"för att jag ska kunna rekommendera varmvattenterapi
"som standardbehandling för polioskadade
"till Amerikas ortopediska samfund."
Vad är det, sir?
- Det är inte så illa som du tror. - Läs högt, sidan 29.
- Jag har redan... - Läs!
"Av de 23 patienter jag undersökte var det bara en, en 44-årig man,
"som uppvisade få tecken på synbar förbättring."
- Det är en läkares åsikt. - Fortsätt läsa.
"Han har en nämnbar försvagning av muskeln längs ryggraden och nedre korsryggen.
"De nedre lemmarna utgör en deprimerande bild."
Snälla.
"Jag anser att den psykologiska faktorn är av största vikt i hanteringen av mannen.
"Han har mycket mod och stor ambition...
"men samtidigt är han en ytterst känslig mekanism
"och det lär kräva all vår skicklighet
"att med framgång uppmärksamma honom på hans fysiska begränsning
- "utan att krossa honom." - Nedlåtande jävel.
Jag...ville...
kunna gå igen.
Det är fortfarande möjligt.
Den här rapporten berättigar allt vårt hårda arbete.
Den kan förändra allt...
Den kommer inte att ändra nåt för mig!
Nej, Franklin, det spelet är jag inte med på.
Jag vägrar tycka synd om dig.
Idag träffade jag en pojke...
på tio år.
Han är förlamad från midjan och nedåt.
Du kan väl underhålla honom med färgstarka berättelser om dina resor till Europa,
och om hur det är att spela football i skolan?
Berätta om hur du uppvaktade din fru och blev far till dina barn.
Berätta om ett liv som han bara kan drömma om.
Jag kan inte hjälpa dig ur hålet om jag också kliver i.
Då sitter vi båda fast.
Här är ett till som han inte tar emot.
Du kan väl läsa det?
Jag gillar inte telegram med alla stopp och sånt.
- Låt mig se. - Blir du yr, Lionel?
Litegrann.
"Det vore en ära om ni ville nominera mig
"till presidentvalet, stopp. Partiet behöver er, stopp.
"Med vänlig hälsning..." Al Smith?!
- Vem är det? - New Yorks guvernör.
Gå och skjut in det under hans dörr.
Okej. Han skjuter nog bara tillbaka det.
Jag vill ha kaffe.
Han lär inte gå. Han vill inte bli sedd på kryckor när han går upp på podiet.
Det ser inte alla de miljoner som lyssnar på radio.
Men de på partikonventet gör det.
- God middag, mr Howe. - Hej, Roy.
Tänk att du tvingade mig att återvända till det här skitstället.
Det har jag inte gjort.
Jag är här för att ta dig till Houston. Har du börjat skriva på talet?
- Jag tänker inte åka. - Inte?
Du vet väl vad det här är?
Ett gyllene tillfälle för dig.
Det är en språngbräda för dig till guvernörsvalet.
Har du nånsin hört talas om en general i inbördeskriget vid namn Francis Nichols?
- Nej. - Det hade inte jag heller.
Men det var en modig jävel.
Han kämpade för konfederationen.
Han förlorade sin vänstra arm i en strid och sin vänstra fot i en annan.
Efter kriget valdes han till guvernör i Louisiana två gånger.
- En krigshjälte. - Två gånger!
Du,
jag har slitit som ett djur för att hålla ditt namn vid liv.
Jag har lismande krälat omkring vid beslutsfattarnas fötter...
Lika mycket för dig som för mig.
Jag kan inte låta dig gå miste om en sån här chans.
Det är dags och du är redo.
Jag åker inte.
Din tur.
Roy, kul att träffas igen.
Detsamma, mrs Roosevelt.
Du ser förfärlig ut.
Du vet väl att jag älskar dig?
Och att jag ville...
kunna gå igen
lika mycket för dig
som för mig.
Jag är ledsen att jag aldrig...
Åh, min älskling.
Jag är så ledsen.
Du har åstadkommit något fantastiskt här.
Något enastående.
Jag förtjänar dig inte.
Kom, så tar vi dig till poolen.
Hej, pappa!
Ska du inte komma i?
Jag anar en konspiration.
Det här är bara början.
Franklin, du behöver inte kryckorna.
Va?
Vi ska få dina armar att fungera som dina ben.
Hur är det möjligt?
Elliott, gå och ställ dig på din fars vänstra sida.
- Jag tror att det kommer att fungera. - Eleanor, ta kryckan.
Använd nu höger axel för att föra fram ditt vänstra ben.
Bra.
Använd musklerna i vänster axel för att dra fram höger ben.
Ett enda felsteg, så slår jag i häcken!
Elliott är där för att hålla upp dig.
Fram med benet. Seså.
Luta dig inte mot honom, Elliott. Stå rakt.
Håll honom stadigt, han behöver dig.
- Jag kan inte... - Jag är stark, du gör mig inte illa.
Du klarar det, Franklin, kom igen.
Jag måste...
Franklin, är du okej?
Ja. Jag ska bara...
Det här ersätter inte vårt arbete med att få dig på fötter igen.
Förstår du? Det är ingen som ger upp
eller håller med om den där läkarens rapport.
Ja, jag vet.
Jag vet att det inte är praktiskt.
Nej.
Nej, det är det inte.
Det är politiskt.
Bra, upp med huvudet.
Varför jobbar han så hårt med att dölja det?
- Han har inget val. - Jag håller inte med.
Vad menar du?
Vi vandrar med Guds nåd, heter det.
Som om vi vore ett med vår kropp. Men det är själen vi är ett med.
Jag önskar att han kunde rulla fram inför alla.
Det kan han inte göra. Det handlar om politik.
Han kan ta tillfället i akt...
Det gör inget om han gömmer sina ben,
så länge han inte gömmer vad han vet.
Och han vet hur det är att vara en av oss.
God middag, picknickare.
Hejsan, Doc.
Vänta nu en stund och hämta andan.
Tusan också.
- Är du okej, min son? - Ja.
- Du ramlade. - Ja, det gjorde jag, Daisy.
För 12:e gången idag. Det måste vara ett rekord.
Du är bara trött.
Du har överansträngt dig bara.
Amerika måste finna...
Amerika har behov...
Amerika behöver en stigfinnare...
Det är bra.
..en banbrytare till huvudleden
som kan undvika...
Som kan undvika det...
bottenlösa...träsket...
Vad är det?
Tänk om jag faller på väg till podiet?
Då visar du dem hur man tar sig upp.
Nej, om jag faller inför tusentals människor förlorar jag allt,
förutom deras...medömkan.
Och de lär författa min dödsruna innan jag ens tagit mig upp.
Elliott låter dig inte falla. Han kommer att vara där.
Allt är förberett. Det kommer att gå fint.
Vem försöker vi lura? Det här fungerar aldrig.
Det är slöseri med tid för mig att nominera Al Smith.
De släpper aldrig in mig i politiken igen.
De kan aldrig bortse från mina ben.
Älskling, de kan inte bortse från dina ben,
förrän du själv gör det.
Lugn, Doc, vi ska inte följa med dig.
Ni kommer absolut att vara med mig.
Ja...
Jag vill att ni ska veta hur stolt jag är över att tillhöra denna gemenskap.
En gemenskap som inte grundats på...
bördsrätt eller privilegium, utan på...
medkänsla och mod och...
Jag anser att vattnets främsta bedrift
är att det har fört oss samman.
Och det är vår förmåga att hjälpa varandra
som kommer att göra segern över sjukdomen varaktig.
För det...
för det ni har gjort,
och det vi kommer att fortsätta göra
tills sjukdomen har besegrats,
är att hålla ihop
som en familj.
Och göra det vi är bäst på...
ge varandra ett lyft.
- Hej då, Franklin. - Hej då.
Jag måste få talas vid med dig.
Visst, Doc.
Tack.
Lycka till, Franklin.
Jag kastar mig åt vargarna.
Du har varit med om värre saker.
- Om de biter dig får du återvända hit. - Hit återvänder jag alltid.
Då så.
Från delstaten Missouri...
till den storslagna delstaten Michigan,
och trädgårdsstaten New Jersey...
- Nej. - Vad menar du?
Ut härifrån.
Vad i helvete håller du på med?
Trevligt att se er, mr Roosevelt.
Tack. Tack, Roy.
..och den enastående delstaten Rhode Island.
- Var sitter hon? - Till höger på balkongens främsta rad.
Nu vill jag presentera en man
som i egenskap av biträdande sjöminister har tjänat sitt land på ypperligt vis.
Han tillhör en ansedd familj...
Louis, vad tusan är det jag håller på med?
Du doppar stortån i vattnet.
Franklin Delano Roosevelt.
Nu går vi, min son.
Skratta som om jag skämtar.
Här på scenen har vi Franklin Roosevelt,
rakryggad och stolt - även i lidandet.
Ett ansikte med klassisk profil,
en kroppshydda som är både nervös och behärskad,
en man som mjuknat, renats,
och upplysts av sin smärta.
Hör på folkmassan.
En sjuhelvetes ovation, Al.
Vi kunde inte ha hoppats på bättre.
Du får passa dig, guvernörn. Du kanske när en rival.
Tro mig, han är död inom ett år.
Ursäkta mig, mrs Roosevelt,
- en sista fråga... - Ja.
Tror ni att polio har påverkat er man mentalt?
Ja, det gör jag verkligen!
Fyra år senare valdes Franklin Delano Roosevelt till Amerikas president.
Han omvaldes tre gånger, något som aldrig förut skett i USA:s historia.
Under sina år som president ledde han landet genom den stora depressionen
och ett krig som utkämpades på sex kontinenter.
Den 12 april 1945, under sitt trettonde år som president,
vid en ålder av sextiotre, avled Franklin Roosevelt
i sin stuga i Warm Springs.
Hans livförsäkring på 562 000 dollar testamenterades till Warm Springs...
som än idag fortsätter att blomstra som rehabiliteringscenter.
Det är i allra högsta grad dags
att säga sanningen, hela sanningen, uppriktigt och djärvt.
Vi ska heller inte dra oss för
att noga undersöka vilket skick vårt land befinner sig i.
Denna storslagna nation kommer som tidigare att härda ut,
väckas till liv på nytt och blomstra.
Så låt mig först hävda min starka övertygelse
om att det enda vi har att frukta är fruktan själv -
namnlös, oresonlig och obefogad skräck,
som förlamar den ansträngning som behövs för att omvandla tillbakagång till frammarsch.